Марио Кроненберг
Далече си скитнико…

chitanka.info

Дните минават без теб

И нощите също

Сънят ми и бдението

в едно се превръщат

В страдание, в болка,

във вик в тишината

И знаеш ли, знаеш ли

чия е вината?

„Моя е!“ — казваме двамата

Защо да виниме съдбата

Защо ли намерих опората

в покоя, а не във войната?

Стоях аз безмълвна

и гледах странично

на случките с мене,

на твойто„Обичам те!“

Не смеех да мръдна,

да кажа ни дума…

Във тази магия

какво да издумам?

И тръгна ти в пътища земни —

дълбоки и прашни

И чувам ти стъпките…

далече са страшно!

Далече е всичко —

целувки, „обичам те“

Далече, далече…

отиваш си скитнико!

А аз не желая

оттука да мръдна

Стоя и сияя

във минало бъдно

Ще бъде! Ще дойдеш!

Но трябва търпение…

И само аз виждам

в това измерение

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.